Якщо почати їздити в Польщу, то рано чи пізно потрапите в Краків. Польське історичне ядро з 1000-літньою історією, сюди, безперечно, ведуть всі дороги, і одного разу приведуть кожного мандрівника. Хоча б на ночівлю - як це і сталося зі мною.
І звіт про нього буде дещо нетрадиційним, і більше не про пам’ятки. Бо по-перше, їх усе одно не охопити за кілька годин, по-друге, вони й так усі відомі й розкручені. Словом, це таке собі вступне попередження, бо раптом хтось має до Кракова особливо теплі почуття, а тут завалююсь я і починаю детально чмирити їх улюблене місто в 42 кадрах.
Чого, звісно, у нього не відбереш, це сотень пам’яток, до яких історія поставилась досить поблажливо, зокрема у Другу Світову. Можна ходити навмання вулицями, крутити головою, і навколо буде повно цікавих деталей.
Чи навіть просто стіни:
Або підходиш до якогось костьолу, а то виявляється храм 14 століття, з якого ледве не народився стиль бароко як такий.
І ти несміливо входиш у цю вікову святиню, і з ледь осяяних світлом свічок закутків за тобою стежать її вічні мешканці:
А з вівтаря докірливо дивиться почорніла од часу і така типово католицька ікона.
Але все відчуття доторкання до цього прекрасного і древнього нівелюється буквально натовпами таких самих зальотних туристів, концентрація яких особливо зростає при наближенні до центру. Чомусь саме тут ця масовість відчувалась і тиснула найбільше.
Люди буквально обсіли й захопили весь Краків, так що годі тут шукати хоч граминку тиші чи простору. Жахливе місце, непридатне ні для життя, ні для прогулянок.
Та й чого вони там тільки взагалі не робили…
Тут і найбільше сувернірних точок із усіх місць, де був у Польщі.
У темряві движ не припиняється, тільки дужче заповнюються кафе, які од цього готують довго й несмачно.
Тут же я вперше спробував їх знамениті флячки; ніби воно й хороше, але з усвідомленням того, що їси тельбухи.
На місто спустилась ніч і з’явились її мешканці.
І тіни пливли над тими, кому нікуди йти, і розбиті ліхтарі вже не могли осяяти абсолютну темряву.
Тому найкраще таки гуляти Краковом одразу після світанку, коли місто ще не прокинулось. Пройтись безлюдним парком.
Нафоткати ще деталей:
В цей час навіть близько до центру незвично тихо, на вулицях не видно людей, тільки маса сміття, що вони залишили по собі відучора.
Знайти щось непопсове й маловідоме. От монастир кармеліток, наприклад, правда ж милий?
Вселенське зло не спить:)
Але місто прокидається швидко. Натовп на Вавелі невдовзі після відкриття:
Іменні цеглини уже не пригадаю з якого приводу:
Так як за легендами у печері біля Вавельського пагорбу жив дракон, символічних дракончиків тут повно:
Оцей, найбільший, час від часу ригає полум’ям, тому навколо постійно натовп, що хоче вловити цей момент на фото.
Із замкового пагорбу видно значну частину міста за Віслою.
![](https://lh3.googleusercontent.com/WLsPm_yk5TmJ5IBbc8OfdG0QG4VNIdnrZ3DtINYSi8FPrKlmoyktqyP_2CnE_IKFTwjvv6KDqk9emuWi_IoxevYN_Z2Zgg6u-shZ7HyOVx42r_aDObh0yYyunDK_UWayf-bd6S-JPvw=w2560-h1027-no)
Далі від історичного центру Краків загалом такий же печальний та совковий, як і більшість його побратимів у пост-соціалістичних країнах.
Сучасний конференц-центр:
Трамвайчики на Грюнвальдському мосту:
Штучний курган на честь Тадеуша Костюшка:
І все ж, як не крути, сам по собі Вавель на диво гарний…
Абсолютно геніальна ідея - ставити прозорі коробки, куди можна кидати гроші. І красиво, і замок на рівному місці щось заробляє. Гривень візуально найбільше.
Костьол Бернардинів біля Вавеля:
Якийсь супер-закритий та аскетичний монастир на під’їзді до міста зі східної сторони: