Тренчин - найменший із восьми крайових центрів Словаччини (усього 55 тис. мешканців). Місто не надто популярне, але виявилось настільки цікавим та фотогенічним, що про нього буде дві частини, аби більше показати. У першій гуляємо містом, у другій піднімаємось на замок та видові майданчики.
![](https://lh3.googleusercontent.com/ioQY1JfsXlVk_hkZpScV2jUyDnl40R6ndkgKI6kpIjKHQpt6KnA21Csab0CT8DqmYCzGxwadujGWitWl3-2IIDXKIImeqXe1kNnIbvmXXvbXAcdNKQK7Ahe-czcch6jqLNNWnTK5Jg=w2560-h1099-no)
Ну а фотоапарат потрібно розчехляти одразу ж від вокзалу, бо від нього всю дорогу попереду височіє Тренчанський град, третій за площею замок країни, ще й з модерновим будиночком по дорозі.
У будиночку зараз 1-зірковий готель.
Замок традиційно окупував найвищу скелю з різкими уривчастими краями.
У скелю ледь не вріс іще один готель. Всередині його можна побачити напис на камені, що дійшов аж із часів Римської імперії, коли тут знаходилось місто Laurgaricio (але я про той камінь не знав тоді).
18+
А що це за космічні зонди, додумайте самі. Раптом що, згадаю про них у другій частині.
Ми майже в центрі, на будинках багато декору.
Герб міста на каналізаційному люку. Далі будуть і інші його інтерпретації.
Головний майдан міста - площа Миру. Він досить витягнутий, більше схожий на бульвар, і просто чарівний.
На додачу з півдня над хатинками також нависає замок.
Найбільший храм середмістя, костьол Франциска Ксаверія 1649 року, був майже весь у риштуванні.
Ратуша і нижня міська брама, яка також служила ратушною вежею. На неї можна піднятись за 1 євро щодня з 10 до 18 години.
За костьолом сховалась масштабна синагога, більше схожа чи то на мечеть, чи на візантійський храм. Вона відносно молода, 1913 року:
За нижньою брамою іще один майдан, Штурово наместьє. Він менший за розміром, але ще більш гармонійний та чарівний.
Цікавий подвійний фонтан:
Історичний центр Тренчина компактний і обійти його можна дуже швидко. Але варто прогулятись і вуличками навколо, де також чимало симпатичної забудови.
В якомусь музеї чи арт-центрі за склом виставили купу макетів дерев’яних церков:
На площі Святої Анни:
Це вже не пам’ятаю де, десь близько до річки:
І розсип костьолів на будь-який смак:
Перейдемо через Ваг.
На тій стороні просто житлові райони. А йшов я туди не просто так, а пошукати видів на замок чи центр від річки.
І вони таки є, хоч і було проти сонця якраз.
А місто і річка жили своїм життям. Поважно плавали лебеді…
…і панянки.
І хтось літав над головами.
Закінчу ж першу частину пішохідним переходом під залізницею, якому судилось стати цілою скарбницею муралів. В основі більшості з них лежать міські пам’ятки, силуети яких легко вгадуються навіть після пари годин перебування у Тренчині.
Деякі інтерпретації дуже своєрідні, можна тільки позаздрити фантазії художників.
Як вам такий варіант міського герба?
Явно чувак із фонтану:
Деякі картини ніяк не пов’язані з міськими символами (а може, треба просто тут пожити, щоб їх зрозуміти).
Звідти повертаємось у центр. Над площею Миру височіє фарний костьол Різдва Діви Марії, до якого ведуть закручені різко вгору вулички та сходи. Це також один із проходів до замку, отже, нам туди. Далі буде.