ПЕРЕД ГРУШЕЮ
![](https://lh6.googleusercontent.com/-sx4jjaXKdcc/VL49EHIrmYI/AAAAAAAAcSY/4AU_NM46L2I/s640/DSC05470.JPG)
Сьогодні 19 січня. Рівно рік тому мирний протест на Майдані перейшов у активне повстання. В кожного, мабуть, свій сюжет цього дня; нижче - моя історія.
![](https://lh4.googleusercontent.com/-jnBOo0HbJMs/VL48PBeV5pI/AAAAAAAAcQA/VkXduFHWfuw/s640/DSC05425.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-61MegZmMUGE/VL48RZnyhlI/AAAAAAAAcQI/RSc3ukeMSFA/s640/DSC05429.JPG)
На народне віче тої неділі багато людей збиралися як на карнавал: адже трьома днями раніше, 16 січня, продажна Верховна Рада прийняла так звані диктаторські закони, згідно з якими, наприклад, було заборонено з’являтися на вулиці в масках і касках. Тож протестувальники змагалися у винахідливості: вбиралися в каструлі або в якісь химерні власноруч зроблені капелюхи, а на обличчя вдягали все що вдягається, в тому числі карнавальні маски.
![](https://lh6.googleusercontent.com/-fmZ8l7SXIKs/VL48XtTNjZI/AAAAAAAAcQY/-_hj25P5LjI/s640/DSC05432.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-5Cd9uDMjMhM/VL48ZVPfBHI/AAAAAAAAcQg/Oq8FeBssjnc/s640/DSC05441.JPG)
![](https://lh4.googleusercontent.com/-9vDrI-obs6M/VL48fvmroNI/AAAAAAAAcQo/gYIARxu4HDU/s640/DSC05442.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-RXcXCoxuXpM/VL48hUeSTLI/AAAAAAAAcQw/jrGoGr3d3dQ/s640/DSC05443.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-4QM8o2BC31Y/VL48jIijIFI/AAAAAAAAcQ4/zWaWq21Vq-A/s640/DSC05444.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-yxVmf9Xw__8/VL48lHnUJVI/AAAAAAAAcRA/LovfnrTOC6U/s640/DSC05446.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-eDL9BTjK4pQ/VL48nBnzn3I/AAAAAAAAcRI/ZHVEveRFIEo/s640/DSC05448.JPG)
![](https://lh5.googleusercontent.com/-TG_AQNt9LlU/VL48ojW4R_I/AAAAAAAAcRQ/QJf1UnejEp8/s640/DSC05449.JPG)
![](https://lh5.googleusercontent.com/-zM0BpxTezv8/VL48q8Q_5PI/AAAAAAAAcRY/klmAQtT6p-c/s640/DSC05451.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-okx-TY4Y8-g/VL48sRwaUZI/AAAAAAAAcRg/TpH6hm_RKuQ/s640/DSC05452.JPG)
![](https://lh4.googleusercontent.com/-lj9GKPCtW3U/VL480YOkuZI/AAAAAAAAcRo/hKNuD3ly76w/s640/DSC05499.JPG)
![](https://lh5.googleusercontent.com/-2iBrUe81UIM/VL482FKG-tI/AAAAAAAAcRw/Km6WL1tZG_o/s640/DSC05501.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-RCFxqHHGQPA/VL485Zi37lI/AAAAAAAAcR4/0IFvJkt7c_o/s640/DSC05454.JPG)
Я теж підготувався: на фізіономію - італійську маску Арлекіна, на голову - веселенький оранжевий друшляк. В ранковому поїзді метра в бік центру було людно, що потішило: значить, ніхто нісенітниці з заборонами не злякався.
![](https://lh3.googleusercontent.com/-YQ5rcQwfA9Y/VL48LQtrISI/AAAAAAAAcP4/7Qx76nvItl8/s640/DSC05424.JPG)
Те, що трапилося власне на мітингу, думаю, читачі пам’ятають. Опозиційне керівництво необачно пообіцяло, що буде не просто «мітинг, після якого всі розійдуться», а дещо цікавіше. Натомість трійця формальних лідерів знову взялася забалакувати протест, Майдан - теж не вперше - несхвально загув, але цього разу градус обурення виявився набагато вищим. Виступаючих освистували - особливо дісталося Яценюку, скандували «Ді-я-ти!», вимагали визначити єдиного лідера спротиву. Близько 15.00, вже під завісу, на сцену вийшов юнак з Автомайдану та закликав усіх іти на вулицю Грушевського, щоб піднятися до Ради й висловити незгоду із «законами про диктатуру». Йому вимкнули мікрофон; усі знали, що до парламенту дійти не вдасться, бо внизу вулиці, на перетині з Музейним провулком, стояв кордон Внутрішніх військ і беркутні, підсилений барикадою з вантажівок та автобусів - однак іскра влучила в переповнений пороховий погреб. Людям остогиділо стояти на місці, спостерігаючи, як Янукович просто знущається з них, планомірно закручуючи гайки; людям хотілося дії. Ситуація остаточно вийшла з-під контролю партійної верхівки.
У перші хвилини під руку потрапили два ДАЇшники, котрі мали необережність зупинити машину Автомайдану на Європейській площі. Їх трохи пом’яли, з одного зірвали погони, забрали жезл і викинули подалі, потім, правда повернули, але цей самотній смугастий причандал на бруківці виглядав ефектно. Перелякані менти намагалися погрожувати зброєю; натовп натомість звужував кільце. Але незабаром ця колізія вичерпалася - поруч знаходився набагато потужніший подразнювач.
![](https://lh4.googleusercontent.com/-TaRNd1RF3UE/VL488JHdL2I/AAAAAAAAcSA/NuJL7mpo5Ic/s640/DSC05460.JPG)
![](https://lh5.googleusercontent.com/-5NMYk_yuz7w/VL48-9enpvI/AAAAAAAAcSI/sMg4PFx4xEg/s640/DSC05455.JPG)
![](https://lh4.googleusercontent.com/-8EMGYiDoltQ/VL49BJJld9I/AAAAAAAAcSQ/wKKOuETB9xw/s640/DSC05462.JPG)
Біля кордону на Грушевського спочатку було спокійно, правда, відчуваючи смалене, ще один наряд ДАЇ стрибнув у машину і втік, частина міліціонерів, що блукала площею, бігом сховалися за спинами колег. Перші чверть години все обмежувалося розмовами. Хтось намагався присоромити ВВ-шників (їм, як завжди, випало стояти в авангарді, боронити кабанів з «Беркуту»), хтось обіцяв їм усі соціальні гарантії і подвійну зарплатню після перемоги революції. Якась жіночка залізла на капот вантажівки і з посмішкою щось утовкмачувала служивим. Маніфестантів більшало, настрій змінювався. Почалося скандування, образливі жести. Незабаром кілька молодих людей (ймовірно, футбольні ультрас) заходилися розкачувати один з міліцейських автобусів, за яким стояли солдати, зрештою відбуксирували його вручну за допомогою троса. Якийсь хлопець витяг з салону трофей - покинутий міліцейський щит, підписаний зі зворотнього боку кульковою ручкою прізвищем власника - Шворак - і ходив з такою посмішкою, наче сам-один переміг весь «Беркут». Майже одразу, втім, до нього підбігли двоє набурмосених активістів і почали вимагати, щоб віддав здобич у штаб. Хлопчина погоджувався, але щит тримав міцно.
![](https://lh6.googleusercontent.com/-sx4jjaXKdcc/VL49EHIrmYI/AAAAAAAAcSY/4AU_NM46L2I/s640/DSC05470.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-rllvMcRkjqU/VL49FWM-5rI/AAAAAAAAcSg/7nFVF3CG-j0/s640/DSC05472.JPG)
![](https://lh4.googleusercontent.com/-oh9XQeeL7q4/VL49ONA1HhI/AAAAAAAAcTA/4WTdX5QLnI8/s640/DSC05482.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-_z1XCN7-SrA/VL49H3_FiSI/AAAAAAAAcSo/NGTGl5quy88/s640/DSC05473.JPG)
![](https://lh5.googleusercontent.com/-hirzD1r8C3g/VL49eAWO2wI/AAAAAAAAcUI/6cqQZ9L3Kvk/s640/DSC05507.JPG)
![](https://lh4.googleusercontent.com/-Y9oI68cMTag/VL49f5GKC0I/AAAAAAAAcUQ/b6o-5CzuL7U/s640/DSC05508.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-JlK0Kt09FXA/VL49hTDbReI/AAAAAAAAcUY/9Z3ijbgt8L0/s640/DSC05510.JPG)
Близько 16.00 підійшла колона «Правого сектору» - із дерев’яними щитами, в масках, при палицях, але, майже не затримавшись, попрямували геть, Петрівською алеєю, уздовж стадіону імені Лобановського, і зупинилися там, слухаючи повстанські куплети під гітару, чекаючи команди на здійснення якогось особливо хитрого маневру через парк. Як співалося в старому дитячому фільмі, «нормальные герои всегда идут в обход».
![](https://lh4.googleusercontent.com/-icCso3foRlI/VL49TVs0VDI/AAAAAAAAcTY/6tRtbgQGDxI/s640/DSC05492.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-H5ECHiymWU8/VL49VG3X4lI/AAAAAAAAcTg/08ybkVwikZc/s640/DSC05493.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-r_OEy1924s4/VL49WVzXzQI/AAAAAAAAcTo/HnspExJb11k/s640/DSC05495.JPG)
Між тим на Грушевського автобуси розписували образливими написами («мусоровоз»), знову розкачували, аби перевернути, але цього розлюченим повстанцям здалося мало і вони нарешті почали товкти міліцію, поки що палицями та кулаками. Вона відповідала тим самим. Після заходу сонця стало гарячіше.
![](https://lh3.googleusercontent.com/-2rU5Y9XtPN4/VL49L0T5x-I/AAAAAAAAcS4/5Wg5iJ7AvEQ/s640/DSC05480.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-h7YpQpOSfMk/VL49SHiA_lI/AAAAAAAAcTQ/xsWVSJKrdU0/s640/DSC05489.JPG)
![](https://lh4.googleusercontent.com/-feXSGN_uxSU/VL49Jj-r1HI/AAAAAAAAcSw/xHQNqXKs5d4/s144/DSC05476.JPG)
![](https://lh5.googleusercontent.com/-3kM9oZr8sp0/VL49aP1WTqI/AAAAAAAAcT4/6c0QgaQW7AE/s640/DSC05502.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-bhcATFrsD2s/VL49b6NBkvI/AAAAAAAAcUA/KPRFumyzI40/s640/DSC05503.JPG)
Ось такою була перша година сутичок на Грушевського. Про неї збереглося порівняно мало свідчень, тож, сподіваюся, ці спогади стануть в нагоді.
![](https://lh5.googleusercontent.com/-EHwI9L_hA0o/VL49jNU-0HI/AAAAAAAAcUg/pfgx20zeV20/s640/DSC05518.JPG)
Буквально в кількох кварталах проходила ще одна акція, набагато менш чисельна, але так само важлива: мітинг пам’яті вбитих російськими нацистами в Москві антифашистів - росіянина, адвоката Станіслава Маркелова і українки, журналістки Анастасії Бабурової. Зібралася там переважно молодь лівих переконань - від анархістів до ортодоксальних марксистів, а також правозахисники. Частина учасників прийшла прямо з Майдану.
![](https://lh5.googleusercontent.com/-V8FRmWdVols/VL49legtw6I/AAAAAAAAcUo/IIrP78f4hVI/s640/DSC05520.JPG)
Говорили серйозні й вірні речі, але на промовах важко було зосередитися - з боку Грушевського одна за одною лунали вибухи шумових гранат, повз мітингувальників проносилися «швидкі».
![](https://lh6.googleusercontent.com/-w1pzB8d_7jo/VL49o0I4qsI/AAAAAAAAcU4/HP_JtngCWKc/s640/DSC05524.JPG)
![](https://lh4.googleusercontent.com/-vfyCdQ6Jqhw/VL49qK_pdCI/AAAAAAAAcVA/An7EZl57YYI/s640/DSC05527.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-qPian8B4Pcw/VL49rgsFLRI/AAAAAAAAcVI/_WaFoBr2YcU/s640/DSC05528.JPG)
![](https://lh4.googleusercontent.com/-wlpWw-vDmSI/VL49s0FqoXI/AAAAAAAAcVQ/hNoye1LKBYQ/s640/DSC05529.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-6ZyGf2pz5ek/VL49vEcDzrI/AAAAAAAAcVY/rYXtI8TywJg/s640/DSC05532.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-uBXTTbQcJGs/VL49wvdCSvI/AAAAAAAAcVg/SbC7OlG0y0Y/s640/DSC05533.JPG)
На фотографіях з тої акції серед інших, до речі, можна помітити гладенького суб’єкта, що допомагає тримати червоний транспарант «Людина понад усе». Це - Олексій Албу, один з очільників партії «Боротьба», котра подавала себе принципово новою лівою організацією, а на повірку виявилася по-собачому відданою спочатку режиму «регіоналів», а потім - справі побудови «Новоросії». Саме Албу був співорганізатором антимайданівських нападів у Одесі, котрі завершилися бійнею 2 травня. Одне слово, збрехав товариш.
![](https://lh5.googleusercontent.com/-Geo_5n3PQnM/VL49nAhOyyI/AAAAAAAAcUw/wETfcJuh4MU/s640/DSC05523.JPG)
![](https://lh5.googleusercontent.com/-WPZCuEUUZZk/VL49z2LPTMI/AAAAAAAAcVw/9Dx2jVYeIhU/s640/DSC05536.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-IzVz6ku23qY/VL491d060KI/AAAAAAAAcV4/lKRPD6Iz7b4/s640/DSC05538.JPG)
![](https://lh6.googleusercontent.com/-Cv80iJYbLPY/VL493514M4I/AAAAAAAAcWA/WbXu4cg8v44/s640/DSC05531.JPG)
![](https://lh3.googleusercontent.com/-WBXgOygzeCc/VL49yCKIJhI/AAAAAAAAcVo/K31GwqK6feY/s640/DSC05535.JPG)
Потім у мене було на біду заздалегідь заплановане святкування дня народження, з якого частина гостей втекла просто на Грушу, а решта до 5 ранку не відривалася від телевізора.
Додам ще від себе, що я, як багато інших майданівців, не сприйняв ті події всерйоз. Усе ще вірив в уперте тривале стояння на місці. Сильно помилявся. Сильно шкодую.
Для мене Грушевського почалося 22 січня. Але то вже геть інакша історія.
Дмитро Десятерик, «День»