в четвер мала перший досвід викладацької діяльності)) як не дивно, всьо пройшло на ура, і мій семінар назвали успішним. і, кагбе, керівник моєї практики сказала, шо маю "хороші педагогічні здібності". гииииииии )))
дєло було на історії світової культури. тема: історія культури середньовічних африки та японії. перший курс культурологів виявився досить інертним по темі науки, хотя от дуже цікаво за ними спостерігати, як за лічностями. нема конкретних ботанів, як і яскравої категорії рагулів) от, наприклад, є пацан з просто класичною чьолкою, ніби після пар біжить на якусь руйнацію, є дівчина, яка в свій вік вже встигла побули моделлю в англії, є просто ерудовані студікі, які не бояться казати шось нове і їх підготовка не закінчується статтею з вікіпедії. ше були на парі расистські порівняння африки з країною бананів (діти шарять). ну а шоб викладачка за то не дала їм по голові, мені прийшлося застосувати порівняння їх асоціації африки з бананами, як ілюстрований приклад культуротворчої концепції гумільова))))).
по першій ж парі поняла, шо на семінарах до теперішньої молодьожі треба використовувати інтерактивні педагогічні методи, бо інакше фіг налаштуєш їх на творчу хвилю. поки не покажеш нецке в натурі, вони навіть не поцікавляться шо то таке)) поки не придумаєш якісь гру на основі пройденого матеріалу, вони, найвірогідніше, не підуть до кафедри про то розказувати, навіть якшо мають всі записи при собі))) якесь дивне те покоління, яке народилося в середині бурних 90-их. і це, по ходу, не лише моє спостереження. цікаво, чи це тенденційно)
такий-от мій головний досвід тижня, шо минає).
шолі дійсно йти викладати? одне з того, шо зупиняє - грядущє покоління))
Click to view
та і далі представлене покоління таке... )))))) непонятне))))
це вашє прямо як зараз ))))
після тренування