навіть на відпочинку, навіть коли я вирішую нічого й ні для чого не фотографувати, повз мене все одно проходить група людей із прапорами і я не можу не втриматися, щоб хоча б разочок не забігти перед них і не клацнути хоч на мабілачьку.
коли ґабор розповідав, що твОриться в них в державі й як кричать на кожному кроці про покращення, в той час, коли усі без винятку ненавидять уряд і потихеньку готуються щось із цим нарешті зробити, я вдавилася чаєм.