Спасо-Преображенський оборонний монастир заходиться в 2 кілометрах на південний схід від Новгорода-Сіверського на крутій горі над Десною в оточенні садів та дрімучих лісів. Цей монастирсько-фортечний комплекс вражає різноманіттям культових, житлових і господарських цегляних споруд. Він обгороджений високими мурованими стінами з вісьмома вежами.
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4125584/4125584_800.jpg)
Літописна традиція називає засновником цього монастиря сина Святого рівноапостольного князя Володимира, князя чернігівського і тмутараканського Мстислава. За одними джерелами заснування датується 1033 роком, за іншими - 1036 роком, але в цьому випадку засновником називають брата Мстислава - князя Ярослава Мудрого. Вже у XII столітті в монастирі були збудовані Спаський собор та Михайлівська церква, в якій 1179 року поховано князя Олега Святославича, названого в “Слові о полку Ігоревім” Олегом Гориславичем. Мурований Спаський собор спорудили дещо пізніше - десь у часи князя Ігоря, на рубежі ХІІ-ХІП століть.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4582743/4582743_800.jpg)
Невдовзі по монголо-татарськім погромі цей монастир було відновлено, проте його ще не раз руйнували нападники - то татари 1552 року, то поляки 1604 року, але він завжди піднімався з руїн. У 1552 р. Іван Грозний дав монастирю грамоту на володіння великими угіддями та значною кількістю сіл і містечок. В 1603 році монастир дав притулок Лжедмитрію І, допомігши йому в боротьбі за московський престол. Та зрештою, не витримавши перипетій військово-політичної боротьби перших десятиліть XVII століття, в центрі яких опинився Новгород-Сіверський, ченці монастиря на чолі з архімандритом Корнилієм 1618 року переселилися до Рильська.
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4125055/4125055_800.jpg)
Монастир відновлено у 1620 році коштом каштеляна Мінського, старости Новгород-Сіверського Олександра Пісочинського. 1635 року король Речі Посполитої Володислав IV передав монастир ордену єзуїтів. Проте невдовзі ченці-єзуїти змушені були втекти з Новгорода-Сіверського. Це сталося на початку Хмельниччини в 1648 році.
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4123679/4123679_800.jpg)
З 1657 року єпископську катедру тут очолив надзвичайно енергійний ієрарх, визначний політик і культурний діяч Лазар Баранович. Він організує в монастирі латинську школу, а з 1663 року - друкарню. 1679 року Баранович перевіз друкарню до
Чернігова, де вона плідно працювала ще протягом 100 років. З 1785 року, після відкриття Новгород-Сіверської єпархії, у монастирі влаштовано семінарію. У монастирській бібліотеці на кінець XIX століття налічувалося немало стародруків - київських, чернігівських і місцевих видань, грамоти царів Івана Грозного та Олексія Михайловича, гетьманів Івана Виговського та Юрія Хмельницького.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4583129/4583129_800.jpg)
Основні споруди монастиря, що дійшли до нашого часу, - це результат будівництва, яке провадили Лазар Баранович (1657-1667 рр.) та архімандрит Михайло Лежайський (1670-1690 рр.). Мури і вежі, у т.ч. брама, - споруди більш давні, перебудовані в 1680-х роках. В основі споруди брами - надбрамна вежа XVI століття зі звідним мостом - чи не найдавніша мурована оборонна споруда на Лівобережній Україні.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4583180/4583180_800.jpg)
Мури та башти відокремлюють комплекс від довкілля і надають йому цілісності. Первісно монастирську територію оперезували земляні вали з сухим ровом. У 1680 р. завершено спорудження цегляних фортечних мурів з чотирма наріжними баштами та трьома баштами вїзного вузла. При цьому старі земляні вали були розкопані, а нові мури зведено з зовнішнього боку колишніх валів, завдяки чому значно розширилася монастирська територія.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4583619/4583619_800.jpg)
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4583902/4583902_800.jpg)
Високі мури загальним периметром понад 800 м, що оточують територію, мають неоднакове архітектурне вирішення. Найбагатше декоровано західний мур, обернений до міста: стіну ритмічно членують пілястри, у завершенні - масивна аркатура й розвинений карниз.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4583961/4583961_800.jpg)
Надбрамна вежа-дзвіниця розташована в центральній частині південно-західного прясла монастирської стіни, яка утворює перед нею курдонер. Із зовнішнього боку це триярусна гранована башта з завершенням у вигляді шолома з банькою та хрестом на шпилі. Архітектура граней сувора і монументальна, і лише декоративне оформлення арки проїзду підкреслює її значення як головної монастирської брами. З боку монастирського подвір’я восьмерик башти міститься у зниженому двоповерховому об’ємі, східний фасад вирішено у вигляді двоповерхової галереї. Перший поверх складається з трьох великих арок, які спираються на масивні пілони. Над цими арками знаходиться пояс, складений з 12 декоративних аркових ніш, на якому стоїть невисока аркада, що огороджує розташоване на другому поверсі гульбище, перекрите невисокою похилою покрівлею. Проїзд та всі приміщення першого поверху перекриті циліндричними склепіннями.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4584236/4584236_800.jpg)
Східна вежа - найбільша з монастирських башт. Це триярусна цегляна споруда зі стрільницями у першому й другому ярусах та віконними прорізами -у третьому, які за необхідності використовувались як стрільниці. Другий і третій яруси опалювалися грубами з внутріш-ньостінними димоходами. Башта мала високу шатрову покрівлю з оглядовим ліхтарем, з висоти якого видно південні підступи до міста. Вірогідно, цю башту використовували і як сторожову.
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4124497/4124497_800.jpg)
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4584967/4584967_800.jpg)
Найцікавіша архітектура триярусної північної вежі, яка істотно відрізняється від інших башт і зумовлена, ймовірно, місцем розташування. Башта стоїть на зламі краю монастирської гори, звідки відкривається панорама Новгорода-Сіверського, його східних околиць, прибережних круч та заплави Десни. З напільного боку двох верхніх ярусів башти були дерев’яні галереї, які виконували функції так званого подсябітія або машикулі. Всі гнізда від галереї із залишками деревини збереглися у мурах башти. Потреба у додатковому оборонному факторі, яким є „подсябітіє”, насамперед зумовлена наявністю поблизу башти виходу з глибокого тальвегу, по якому можна було непомітно впритул наблизитись до монастирських стін. Напільні галереї через дверні прорізи, розташовані в суміжних з баштою північно-східній і північно-західній монастирських стінах, були з’єднані з двоповерховим дерев’яним рундуком, всередині якого було сполучення між ярусами.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4584522/4584522_800.jpg)
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4125412/4125412_800.jpg)
Південна башта:
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4123593/4123593_800.jpg)
Північно-західна башта:
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4584879/4584879_800.jpg)
1787 р. з наказу імператриці Єкатєріни II зруйновано княжий Спаський собор і натомість у 1791 - 1796 рр. зведено новий за проектом архітектора Дж.Кваренгі. Спасо-Преображенський собор розташований у центрі комплексу і стоїть на поздовжній осі Святої брами (16 - 19 ст.). Собор є наймасивнішою спорудою ансамблю. Збудовано його за повелінням і коштом Єкатєріни II під наглядом архітектора І.Яснигіна. Оздоблювальні роботи виконано в 1804 - 1806 рр. Внаслідок неякісного будівництва собор у 1814 р. почав руйнуватися. У 1821 р. будівлю зміцнено за проектом губернського архітектора А.Карташевського. Ремонти здійснювали також у 1858, 1910, 1968 і 1983 рр. У 1838 р. тут поховано видатного культурного і державного діяча графа О.Розумовського - сина останнього гетьмана України.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4585718/4585718_800.jpg)
Собор - мурований, квадратний у плані, п’ятибаневий, з півкруглою апсидою і виступними раменами. Структура храму - хрещато-банева. Чотирма пілонами, об’єднаними попружними арками, інтер’єр поділений на дев’ять камер. Світловою є лише центральна баня, наріжні - глухі, з них дві західні використовувались як дзвіниці. Споруда вирішена в стильових формах російського класицизму. Чоловий західний фасад акцентовано чотириколонним портиком тосканського ордера в антах.
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4124126/4124126_800.jpg)
Трапезна Петропавлівська церква споруджена у XVIІ ст. у стилі українського (козацького бароко) і складається з центральної частини, перекритої барабаном з куполом, що спирається на дві пари арок різних розмірів та з апсиди із зімкнутим склепінням.
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4124381/4124381_800.jpg)
Цікавою є архітектура келій та трапезної, які разом з Петропавлівською церквою утворюють єдиний комплекс. На загальній структурі, а також на декорі позначилися прийоми давньоруського зодчества.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4585896/4585896_800.jpg)
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4586205/4586205_800.jpg)
Покої настоятеля з Іллінською церквою зведені в другій половині XVI ст. у вигляді двоповерхового, витягнутого по осі схід-захід цегляного корпусу з ризалитами по центру його північного і західного фасадів. По периметру першого поверху будівлю опоясувала цегляна галерея, на хрестових зведеннях якої в рівні другого поверху розташовувалося відкрите гульбище.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4586286/4586286_800.jpg)
У XVII ст. північно-східніше за настоятельских покуями побудовано одноповерховий корпус над підземними спорудами - так званий корпус на льохах.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4586699/4586699_800.jpg)
У 1787 р. зі сходу до спокоїв настоятеля прибудована однонефная одноапсидная двосвітна Іллінська церква з плоскими горищними перекриттями по дерев'яних балках, а корпус на льохах сполучений з нею і спокоями настоятеля двоповерховим цегляним переходом. У кінці XVIII ст. до західного фасаду настоятельских спокоїв прибудований двоповерховий об'єм. У XIX ст. спокої настоятеля, Іллінська церква і корпус на льохах об'єднані в одну, складну в плані будівлю.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4586982/4586982_800.jpg)
Монастирські келії споруджені у XVII ст. у стилі барокко. Будівля келій цегляна, одноповерхова, з глибоким підвалом, прямокутна в плані, з апсидою. Перекриття склепінчасті, дах двосхилий, покрита залізом. Стіни розчленовані пілястрами, над якими раскрепован карниз, що вінчає фасади. Вікна з лучковими перемичками обрамлені нескладними наличниками. Пам'ятник є прикладом кам'яної житлової архітектури XVII ст.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4587216/4587216_800.jpg)
Бурса зведена у 1657-1667 рр. у формах бароко з цегли і складається з двох поверхів. З боку головного північнозахідного фасаду в два яруси розташовані відкриті галереї-аркади. Простінки між арками першого поверху декоровані напівколонками, бочкоподібною балясиною і профільованими поясочками з гирками. У парапетах обгороджування арок другого поверху - квадратні ніші-ширіньки. Між поверхами проходить тяга, над якою в межах простінків розташований поребрик; вікна і двері прямокутної форми. Декор фасадів доповнений нішами різної форми з профільованим обрамленням.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4587355/4587355_800.jpg)
У 1918 р. монастир ліквідовано. У 1930-х роках совєцька влада намагалася зруйнувати монастирські споруди, але для реалізації цих намірів забракло ресурсів і коштів - предки добре вміли мурувати! У повоєнну добу на території монастиря була психіатрична лікарня, а з 1979 року тут створили філіал Чернігівського архітектурно-історичного заповідника.
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4585335/4585335_800.jpg)
![](http://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4124811/4124811_800.jpg)
Пам'ятник Ярославні:
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4587707/4587707_800.jpg)
Вид з монастирських веж на долину Десни:
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4587887/4587887_800.jpg)
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4588233/4588233_800.jpg)
![](https://ic.pics.livejournal.com/andy_travelua/11986810/4588465/4588465_800.jpg)
Використана література:
1. В.В.Вечерський: Монастирі Чернігово-Сіверщини - найдавніші осередки української культури. Монастирі Путивля і Путивльщини
2. Пам'ятки архітектури та містобудування України (2000 р.)